Jutt pühapäeva hommikust: võttis Vova ratta siis.
Mis tast sai, on teadmata just, kadunud ta jäljedki.
JÄLJED ASFALDIL
Pime sees ja akna taga, peremeest ei ole aga.
Austatud Barbos, olge hea, küsima teilt miskit pean.
Kas olete mu Vovat näinud? - Ei tunne teda, väikemees.
Kas on ta sulle liiga teinud, et siin istud ukse ees?
Siin üksindust ma talunud, mu peremees on kadunud.
"Sõber, ära meelt nüüd heida!" naaber lohutama tõttas.
Peremehe võime leida, vaja vaid jälg üles võtta.
Jälje järgi teame nii, kuis ta veetis päeva siis.
Mis küll teha sellisega, liiklusmärke kes ei jaga?
Jäi järele vaid üksik kell: tiliseja ratta peal.
Neil kurvastusest hing on hell - hukkunud poiss vaene seal.
Ehk on ta siiski elus veel?! On ju siin sillal jäljed need!
Ai-ai, mu silmad mis küll näevad? Mis kõike korraldas poiss päeval!
ELUOHTLIK!
MILLENI VIIB LIIKLUSREEGLITE RIKKUMINE JALGRATTURID!
Barbos on suisa keeletu: siin keeldu eirata on meeletu!
On haigla aknas ere tuli. Jälg ees - neil siia tulla tuli.
Ohkas kutsu veelkord siis: "Mis mul teha, ootan siin."
Vovale ma olen truu, ei jäta teda iial.
Kuigi pole kindel ju - on ta ulakas ehk liialt?
Jutustas Pastella